Сила забування
Майк Байстер

Крiстiн Лоберг

Чи вiдомо вам, що людський мозок здатен запам’ятати 10 мiльярдiв сторiнок iнформацii, i допомагае йому в цьому забування? Так-так, ми нiчого не переплутали – саме забуваючи несуттеве, наш мозок зможе сконцентруватися та запам’ятати важливе. Ця книжка допоможе оволодiти навичками, якi перетворять вас на дiйсно ефективного мислителя i стануть у пригодi як у кар’ерi, так i в особистому життi.

Майк Байстер, Крiстiн Лоберг

Сила забування

МАЙК БАЙСТЕР, КРІСТІН ЛОБЕРГ

Оригiнальна назва твору: THE POWER OF FORGETTING

Переклад цiеi книжки опублiковано з дозволу Harmony Books, торгова марка компанii the Crown Publishing Group, пiдроздiлу компанii Random House LLC

Сopyright © 2014 by Brainetics, LLC

© О. Гордiенко, переклад з англ., 2018

© «Фабула», макет, 2019

© Видавництво «Ранок», 2019

Усi права збережено.

Жодна частина цього видання не може бути вiдтворена в будь-якiй формi без письмового дозволу власникiв авторських прав.

* * *

Шановний читачу!

Спасибi, що придбали цю книгу.

Нагадуемо, що вона е об’ектом Закону Украiни «Про авторське i сумiжнi право», порушення якого караеться за статтею 176 Кримiнального кодексу Украiни «Порушення авторського права i сумiжних прав» штрафом вiд ста до чотирьохсот неоподатковуваних мiнiмумiв доходiв громадян або виправними роботами на строк до двох рокiв, з конфiскацiею та знищенням всiх примiрникiв творiв, матерiальних носiiв комп’ютерних програм, баз даних, виконань, фонограм, програм мовлення та обладнання i матерiалiв, призначених для iх виготовлення i вiдтворення. Повторне порушення караеться штрафом вiд тисячi до двох тисяч неоподатковуваних мiнiмумiв доходiв громадян або виправними роботами на строк до двох рокiв, або позбавленням волi на той самий строк, з конфiскацiею та знищенням всiх примiрникiв, матерiальних носiiв комп’ютерних програм, баз даних, виконань, фонограм, програм мовлення, аудiо -i вiдеокасет, дискет, iнших носiiв iнформацii, обладнання та матерiалiв, призначених для iх виготовлення i вiдтворення. Кримiнальне переслiдування також вiдбуваеться згiдно з вiдповiдними законами краiн, де зафiксовано незаконне вiдтворення (поширення) творiв.

Книга мiстить криптографiчний захист, що дозволяе визначити, хто е джерелом незаконного розповсюдження (вiдтворення) творiв.

Щиро сподiваемося, що Ви з повагою поставитеся до iнтелектуальноi працi iнших i ще раз Вам вдячнi!

Моiй дружинi Робiн та моему сину Джошевi,

якi завжди вiрили в мене та надихали

ризикнути i спробувати зробити це.

Моему батьковi Дейву та моiй сестрi Бет,

за iхню неперервну любов i пiдтримку.

Та особливо моiй матерi Глорii.

Вона навчила мене, що доти,

доки я не здаюся, причiсую свое волосся

та зав’язую шнурки, я можу досягнути будь-чого.

Менi б не вдалося зробити це без кожного з вас.

Пам’ять – матiр усiеi мудростi.

    Есхiл (525–456 рр. до н. е.)

Вступ

Незабутня iсторiя про забування

Кеттi М. прокидаеться о п’ятiй ранку. Так вона може безшумно прослизнути до своеi бiговоi дорiжки на сорокап’ятихвилинну захоплюючу прогулянку, пiд час якоi вона вiдповiдае на нiчнi емейли, перевiряе свiй профiль у Фейсбук i знайомиться з ранковими новинами. До дев’ятоi ранку, коли вона сiдае за свiй робочий стiл (уже приготувавши снiданок для родини, прийнявши душ, одягнувшись, загубивши та знайшовши своi ключi, опублiкувавши декiлька фото онлайн, запустивши кiлька застосункiв, завантаживши важливу iнформацiю на свiй айпад, зiбравши ланчi для дiтей та пiдкинувши iх у школу), вона вже встигае обробити iстотнi об’еми iнформацii та рiзноманiтнi потреби через свiй мобiльний телефон та домашнiй комп’ютер. Зараз, узявшись за роботу, серед лавини зi спискiв справ, вхiдних дзвiнкiв та емейлiв, вона намагаеться вибудувати прiоритети своiх завдань. Перегляд важливого файла вона вiдкладае на потiм, оскiльки боiться, що ii мозок зараз не зможе сконцентруватися на ньому. З настанням обiдньоi перерви вона дивуеться, як швидко промайнув ранок, вiдчуваючи себе нездарою, адже минуло вже пiвдня, а вона так мало встигла зробити. Увага розсiяна, тож вона намагаеться заспокоiтися та зiбратися. Бере чашку кави та починае скролити свiй улюблений веб-сайт. Але надходить усе бiльше вiдволiкаючих емейлiв. А коли десь о четвертiй годинi в офiсi з’являеться шеф та ставить iй просте питання, вона не може нiчого згадати, щоб вiдповiсти на нього. Їi мозок перестае працювати. Поправка: того дня ii мозок i не починав працювати.

На жаль, така ситуацiя типова не тiльки для Кеттi, але й для мiльйонiв з нас, благословенних та проклятих у нашому гiперактивному свiтi. Свiтi, перенасиченому iнформацiею та очiкуваннями, що потребують уважного розгляду в режимi 24/7. Але добрi новини полягають у тому, що iз сучасного скрутного становища е вихiд. Прочистити шлях у вашому мозку через весь хаос та налаштувати лазерний фокус i концентрацiю. Спосiб здолати всi склад

i задачi, що дозволить рухатися в майбутне, насолоджуватися життям та не дозволяти проблемам забирати бiльше часу, нiж вони того потребують. Вирiшення криеться в маловiдомому процесi – забуваннi. Саме так: навчившись забувати iнформацiю, ми отримуемо здатнiсть пам’ятати, що маемо працювати швидше та бiльш органiзовано протягом дня.

Я не зустрiчав жодноi людини, яка б не вiдчувала себе перевантаженою своiми обов’язками i водночас цiлковито виснаженою через намагання продовжувати, не збавляючи темп (хоча насправдi iй це ледве вдаеться). І хоч ми вважаемо, що допомагаемо собi, перериваючись на роботi на так званий тайм-аут, пiд час якого ми щось шукаемо в Інтернетi або вiдповiдаемо на повiдомлення друзiв, насправдi ми робимо своему мозковi ведмежу послугу. Творчiсть та осмислення не можуть зародитися в мозку, що живе в постiйному вiдволiканнi та розсiяностi уваги. Як не зможе з’явитися i оперативне, ефективне мислення, коли ми перебуваемо пiд дiею стимулюючоi активностi. Ми живемо з тими самими мiзками, якi багато столiть тому нашi печернi нащадки розвинули для нас. Вони не пристосованi до реалiй нашоi сучасноi ери, в якiй ми маемо орiентуватися в незлiченних джерелах iнформацii та стимуляцii.

Безлад у мозку – це стан, який нам дорого обходиться. І хоча у свiтi медицини вiн ще не мае офiцiйного дiагнозу, вiн безперечно нараховуе цiлу низку симптомiв: сплутанiсть свiдомостi, нездатнiсть сфокусуватися чи сконцентруватися на чомусь, брак продуктивностi та iнновацiйного мислення, стрес, нервознiсть, пiдвищена збуджуванiсть, тривожнiсть, схвильованiсть, страх та навiть депресiя (лiкар надасть вам бiльш моторошний опис).

Середньостатистичний працюючий професiонал витрачае приблизно 23 % робочого дня на електронне листування та перегляд вхiдних повiдомлень 36 разiв на годину. Бiльшостi з нас потрiбно понад хвилину, щоб повернутися до завдання, яке ми виконували перед тим, як ознайомитися з новим емейлом. Уявiть, скiльки часу та енергii можна було б зекономити! І уявiть, як би це стало в пригодi наступному поколiнню. Народе, це вам не жарти. Менi подобаеться думати про себе, як про веселого та крутого хлопця, який намагаеться пiд час навчання вистрiлювати жартами, але я не можу описати всю небезпеку нашоi нинiшньоi кризи. Власне, саме мое бажання змiнити цю ситуацiю i породило iдею написання даноi книги.

Якщо ми навчимося мiнiмiзувати зайвий, неефективний безлад та примножимо ефективнiсть того, що веде до успiху, чим у майбутньому будуть користуватися нашi нащадки, людство зможе далеко зайти. Опанування мистецтва забування, як ви скоро дiзнаетеся, стане найголовнiшим фактором для цього досягнення. Бiльш того, тренування вашого мозку для бiльш оперативноi роботи, уважноi та миттевоi концентрацii на потрiбних речах та вивiльнення його максимального потенцiалу не залежить вiд генетики, успадкованого IQ, доступу до найкращих закладiв освiти чи навiть медичних винаходiв. У дiйсностi, один метод, що перевершуе всi iншi i робить вас кмiтливiшою, продуктивнiшою та просто неймовiрно творчою особистiстю, називаеться забування. Я прекрасно усвiдомлюю, що це може звучати абсурдно та досить парадоксально. Як забування та ефективнiсть можуть спiвiснувати? Чи не е цi двi концепцii стовiдсотково протилежними одна однiй? Аж нiяк.

У цiй книзi я збираюся навчити вас усього, що знадобиться для того, аби ваш мозок працював ефективнiше. Ви зможете використовувати його на максимальну потужнiсть та кожноi хвилини свого дня досягати бiльших результатiв. А здатнiсть забувати стане основою для всього цього.

Дозвольте пояснити: це не книга «пам’ятi». Я тут не тiльки для того, щоб навчити вас трюку, як запам’ятати текст Декларацii незалежностi так, щоб ви були в змозi згадати його за лiченi секунди. Вам буде потрiбно навчитися мистецтва забування (рiзноманiтнi вправи, короткi шляхи та iнструменти). Тiльки це едине вмiння допоможе вам стати кращою, ефективнiшою особистiстю у всьому, що ви робитимете. Заняття iз «забування» та вiдповiднi вправи активiзують та розвинуть вашi комунiкативнi навички. Ви зможете запроваджувати нововведення, вражати iнших, вирiзнятися з натовпу, бути на голову вище за ваших однолiток, просуватися корпоративними сходами, примножувати вашу працездатнiсть та здатнiсть заробляти грошi, приймати блискавичнi рiшення, вирiшувати проблеми, будувати плани на майбутне, вiльно виступати перед публiкою, бути сильним гравцем як в iграх, так i в спортi, вимагати те, що вам потрiбно, адаптуватися до нових ситуацiй, справлятися з кризами, працювати в стресових ситуацiях, бути незалежним i навiть бiльше.

Існуе безлiч здiбностей, якi можна покращити, опанувавши мистецтво забування.

Протягом усiх роздiлiв книги я буду звертати вашу увагу на те, чому ви вивчаете конкретно той чи iнший прийом, або чому я прошу вас зробити щось, що вам здаеться неможливим чи недоцiльним (наприклад, усне множення двозначних чисел). Але не зважаючи на будь-який урок на будь-якiй сторiнцi, що ви опрацьовуватимете, я хочу, щоб ви завжд

пам’ятали про бiльшу, набагато важливiшу перспективу та винагороду: вдосконалення розуму, що працюе з супершвидкiстю, дозволить вам досягти свого найвидатнiшого, максимально творчого потенцiалу.

Чи станете ви наступним Ейнштейном, Едiсоном, Опрою, Джобсом або генеральним директором компанii Fortune 500? Нiчого не можу обiцяти, але запевняю: якщо ви прочитаете цю книгу, цiлком та повнiстю обмiркуете ii матерiали та спробуете виконати моi вправи (бiльше одного разу!), ви почнете оптимiзувати притаманнi вашому мозку потужностi та дозволите своiй креативнiй, винахiдливiй та творчiй сутностi розвинутися в напрямках, якi нiколи не здавалися можливими. Вам також вистачить наснаги досягати складних цiлей без жодних проблем та вiдчуття, наче вашi чисельнi зусилля призводять лише до зворотного ефекту, висмоктуючи всю вашу енергiю, порушуючи рiвновагу та спокiй. Наведенi в цiй книзi уроки допоможуть вам щодня задавати правильний ритм, щоб реалiзувати все, що вам заманеться, та навчать вас умiння залишатися сфокусованим, не зважаючи на всiлякi вiдволiкання, аби ви закiнчили список важливих завдань.

Використання свого мозку в спосiб, якого я вас навчу, вiдкрие вам шлях до засвоення будь-якоi iнформацii: вiд оволодiння iноземними мовами до гри на музичних iнструментах, кулiнарii, переговорiв, комунiкативних навичок та навiть будування кращих взаемовiдносин з iншими. А ще ви зможете змiцнити здоров’я, адже моi вправи прокачають ваш мозок, наче в тренажернiй залi. Закiнчивши цю книгу, ви станете набагато впевненiшими в собi. І це, мабуть, найкращий подарунок, який я тiльки можу вам дати. Настiльки впевненими, що вам не забракне смiливостi досягнути будь чого, зробити що завгодно та стати тим, ким ви прагнете стати.

Я бачив, як цi уроки допомагають людям будь-якоi професii та прошарку (вiд молодих студентiв до пенсiонерiв, якi сподiваються зберегти своi iнтелектуальнi здiбностi, вiд робiтникiв без досвiду роботи до членiв правлiння, генеральних директорiв та тих, що займають серйознi управлiнськi та полiтичнi посади, вiд батькiв до вчителiв, наставникiв, пiдприемцiв, винахiдникiв, лiкарiв, юристiв, рестораторiв, письменникiв та фiлософiв).

Дiставшись кiнця книги, ви зберете свiй власний унiкальний набiр iнструментiв, якi не тiльки матимуть для вас значення, а й працюватимуть! І вже бiльше нiколи в життi не зможете думати про «забування» так, як ранiше. Дiя забування, безперечно, проводить певну лiнiю мiж крутими хлопцями з мiцними нервами та виснаженими людьми, доведеними до безумства кiлькiстю своiх спроб, яких постiйно переслiдують невдачi та якi завжди почуваються перевантаженими роботою.

ЯК Я ТРЕНУВАВ СВІЙ МОЗОК

У третьому класi моя вчителька мiсiс Карлсон повiдомила класовi, що нам треба завчити назви планет Сонячноi системи. Добре пам’ятаю, як вона наказала нам перейти в кiнець зали, промовивши: «Не повертайтеся на своi мiсця, доки усi iх не запам’ятаете». А потiм додала, що ми маемо думати про наступне речення: «Малинове варення запахло малiй Юлi, смачнi у неньки пирiжки».

Певна рiч, вона дала нам ключ до розгадки, щоб ми швиденько могли закарбувати у своiх головах назви цих планет. Менi знадобилося десь п’ять хвилин, щоб запам’ятати перелiк вiд Меркурiя до Плутона (який технiчно вже не планета, але тодi ще був нею). У четвертому класi нас вiдправили додому iз завданням завчити всi п’ятдесят штатiв та iхнi столицi.

Всупереч тому, що ви, мабуть, думаете, я все ще не здогадувався, як спростити для себе цей процес.

Я вчив усю нiч, витрiщаючись на перелiк штатiв та iхнiх столиць: Бiсмарк (Пiвнiчна Дакота), Колумбiя (Пiвденна Каролiна), Сейлем (Орегон)… Здавалося, що в деяких штатах навряд чи е столиця, у той час як iншi було просто важко запам’ятати, не кажучи вже про правопис (Монтпiлiер, Вермонт?). Я гадав, що якимось магiчним чином слова вiзьмуть i розiллються по моему мозку, якщо досить довго не зводити з них очей.

Батьки продовжували заходити до мене в кiмнату з криками: «Майкл, ану лягай у лiжко!». Але я не мiг так просто здатися.

Наступного дня я почувався деморалiзованим, стомленим та переможеним. Я не запам’ятав столицi, а спроби засунути всю ту iнформацiю купою в голову зробили мене безпорадним взагалi згадати хоч щось (за винятком столицi мого рiдного штату – Спрингфiлда)! На щастя, мене врятувала мама. Вона допомогла менi скласти просту пiсеньку, що дозволила безпомилково запам’ятати одразу всi столицi. І це спрацювало.

З того моменту я усвiдомив, що менi доведеться знайти не тiльки власнi способи запам’ятовування iнформацii, а ще й власнi методи ii органiзацii та зберiгання. Тодi ж я i почав удосконалювати своi навички у виявленнi шаблонiв даних (патернiв) та перетворив це на захоплюючу звичку. Я набив руку в пошуку прихованих кодiв, формул, коротких шляхiв для швидкого розв’язання математичних задач, гри слiв у рiзноманiтному порядку, щоб тренувати свiй мозок, та вигадуваннi дивакуватих, химерних казок та вiршiв. Усе це я робив для того, щоб зберiгати iнформацiю, яку м

нi доведеться згадати пiзнiше.

Якщо я попросив би вас уявити зелене яблуко, ви зробили б це вже до кiнця цього речення. Приблизно з такою самою швидкiстю я можу розв’язувати складнi математичнi рiвняння. Знаю, це трохи незвично та малоймовiрно. Коли я демонструю це своiй аудиторii, натовп завжди вигукуе: «Не може бути. Ви мене розiгруете. Це якийсь розiграш. Б’юся об заклад, ви народилися таким!». Але потiм я вiдкриваю iм правду: «Я не народився таким».

Оглядаючись назад та намагаючись визначити, коли саме я усвiдомив, що забування стало ключовим елементом моiх розумових здiбностей, я повертаюся до одного моменту в коледжi. Я сидiв на барному стiльцi, навколо мене сидiли друзi. Одного з них я попросив назвати менi чотиризначне число, яке я за лiченi секунди звiв у квадрат (наприклад, 3567 на 3567) i видав правильну вiдповiдь. Проводити такi розрахунки у своiй головi – це не про «людину-калькулятор», як люблять мене називати моi приятелi. На подив багатьох, це про знання коротких шляхiв, що призводять до забування багатьох зайвих речей. Як це? Що ж, коли я розв’язую такi математичнi завдання у своiй головi, використовуючи альтернативний шлях (нi, я не записую числа одне пiд одним, не проводжу лiнiю пiд ними i не виконую прийоми традицiйноi математики, за якими маю тримати число в головi та пропускати нуль), власне менi потрiбно багато чого забути (використовуючи певнi числа в моему методi простоi iтерацii, я залишаю iншi числа поодаль та припиняю обмiрковувати iх).

Можна уявити цей процес й iнакше, з практичноi точки зору: уявiть ситуацiю, в якiй перед вами постае завдання придбати кошик полуницi якомога швидше. Ви оминаете м’ясний вiддiл, фасовану iжу, i ось ви вже у вiддiлi фруктiв свого супермаркету. Ви не дивитеся нi на що, окрiм вашоi цiлi. Ви не дозволяете яблукам, апельсинам, бананам чи грушам вiдволiкати вас. Ви бiжите, оминаючи всi iншi яскравi плоди, аж доки не добiжите до своеi винагороди найкоротшим маршрутом. Таким нехитрим способом я пояснюю, що вiдбуваеться в моiй головi, коли я здiйснюю швидкi обчислення. Я йду найкоротшим шляхом до вiдповiдi та не дозволяю iншим вхiдним думкам перервати цей процес чи вiдкласти мою подорож до кiнцевого результату. У випадку з Кеттi, жiнкою, про яку я згадував на самому початку, того ранку вона дозволила цiлiй купi вiдволiкань перевантажити свiй мозок. На момент, коли вона спробувала сфокусуватися на реальнiй роботi, вона, так би мовити, побачила занадто багато фруктiв та овочiв i дозволила занадто великiй кiлькостi цих кольорових вiдволiкань поцупити дорогоцiнну енергiю у свого креативного розуму. Але якби вона розумiла, що, уникнувши тих вторгнень, що притупляють ii, ухиляючись вiд спокуси Інтернету та нудних емейлiв до 09:00 ранку, вона змогла б приiхати на роботу в бойовiй готовностi (та здатною рiшуче взятися до справи, упевненою у своiх силах). Можливо, вона також отримала б i бiльше задоволення вiд свого ранку, проведеного з родиною.

Запевняю вас, я тут не для того, щоб указувати, коли вам варто чи не варто перевiряти пошту чи сьорфити в Інтернетi. У цiй книзi я не збираюся розповiдати, що вам можна або не можна робити. Це не «дiета». Але я надам вам безлiч iдей для встановлення здорових бар’ерiв у вашому цифровому життi, щоб ви могли зберегти стiльки розумових сил, скiльки зможете протягом усього вашого дня. Таким чином, у вас у запасi завжди будуть резерви, готовi працювати на повну потужнiсть, якщо виникне необхiднiсть зробити щось дуже важливе (i на вiдмiну вiд бiльшостi дiет, цi iдеi не змусять вас вiдчувати себе позбавленим чогось чи обмеженим у чомусь!).

Вправи, викладенi в цiй книзi, набагато бiльше, нiж просто гра. Коли в далекому 1980 роцi вченi-дослiдники з Принстонського унiверситету встановили, що я можу робити зi своiм розумом речi, якi iншим не пiд силу, на кшталт усного множення великих чисел та читання букв складних слiв в алфавiтному порядку секунди за двi (наприклад, беремо слово «веселка» та вимовляемо по лiтерах наступним чином: авееклс), вони були приголомшенi, дiзнавшись, що я – едина людина в iхнiй практицi, яка навчилася цього сама. Загальновiдомий факт: або ви народжуетеся з «iнакшим» мозком, або такi «аварii», як, наприклад, пароксизм чи струс мозку, чи трiщини, вiдкривають ранiше недоступнi дiлянки вашого мозку, щоб розкрити його на повну потужнiсть. Я – живий доказ третього варiанта: самостiйне навчання використання бiльшого потенцiалу свого мозку. А тепер i багато хто з моiх учнiв також е таким живим доказом. Сподiваюся, що досить скоро такими станете i ви.

ЯК КОРИСТУВАТИСЯ ЦІЄЮ КНИГОЮ

Книга складаеться з двох частин. Перша, «Сила забування», стане основою вашоi подорожi. Вона дасть короткий огляд того, як iгнорування певноi iнформацii в потрiбний час, доки ви, зосередивши увагу, продовжуете обмiрковувати щось iнше, грае на руку пам’ятi та високофункцiональному мозку.

Перша частина також допоможе вам вiднаходити патерни в словах i числах, що дозволить вам розрiзняти, що насправдi е важливим, а що н

мае вiдношення до справи. Зрештою, це допоможе вам оптимiзувати властивостi вашого мозку. Ви зможете органiзовувати, загострювати увагу та швидко вирiшувати завдання (а також успiшно пройти наступну частину книги).

У другiй частинi, «Опанування шести навичок ефективного мислителя», я подiлюся з вами шiстьма життево важливими вмiннями та навичками, яких рiдко навчають у закладах освiти. Вони принципово важливi для розкриття всього вашого потенцiалу: фокусування, концентрацii, запам’ятовування даних, креативного мислення, органiзацii та забування зайвого. Я сподiваюсь, що ви почуватиметеся, наче вирушаете в експедицiю: ви отримаете неймовiрно багато знать i з оповiдальноi частини, i з занять та вправ. Кожна частина мiстить у собi iнформацiю, без якоi неможливо обiйтися. Ця iнформацiя важлива для кожного: i для абiтурiентiв, i для керiвникiв вищоi ланки. У нiй ви вiдкриете для себе:

? Як стимулювати та оптимiзувати природну властивiсть мозку для налаштування багатозадачностi (не зважаючи на традицiйну думку, що це неможливо) так, щоб багатозадачнiсть вийшла з-пiд зони нашого контролю та стала природним явищем.

? Як залучити вашу уяву до оптимiзацii пам’ятi, що у свою чергу вiдкрие безмежнi можливостi для запам’ятовування життево важливоi iнформацii.

? Як упорядкувати вашi скачки iдей, щоб спровокувати креативнiсть та стати ефективним мислителем.

? Як розпiзнати патерни своiми очима, навiть якщо ви вважаете, що у вас погано розвинена зорова пам’ять. Це у свою чергу е ключем до постiйного усунення зайвого безладу з мозку та збереження розумових сил, якi так необхiднi вашому мозку для ефективноi роботи.

? Як заносити iнформацiю до так званого каталога та управляти величезним потоком даних, щоб згодом розрiзняти дiйсно важливi речi вiд неважливих.

? Як довести до автоматизму запобiгання вiдволiкань та бути в змозi щохвилини сфокусуватися та зосередитися на чомусь.

? Простi способи швидкого запам’ятовування iмен, облич, телефонних номерiв, розкладiв, фактiв та iнших вiдомостей. Завдяки цьому вмiнню ви завжди будете посiдати перше мiсце: будь то зала засiдань чи захiд з налагодження контактiв.

? Та ще багато iншого…

У цiй книзi я змiшав рiзноманiтнi вправи (вiд простих до дуже складних). І я сумнiваюсь, що вони припадуть до душi кожному з вас.

Тож, якщо ви помiтите, що спроби пройти тренування мозку виводять вас з рiвноваги та просто зводять з розуму (а також викликають бажання жбурнути книгу через всю кiмнату), не займайтеся самокатуванням. Кiнця свiту не станеться, якщо ви пропустите декiлька вправ. Читання та намагання зробити все для опрацювання iнформацii буде цiлком достатньо, щоб здобути колосальний об’ем знань та розуму.

З iншого боку, дозвольте нагадати, що в деяких випадках важка вправа може послугувати бездоганним способом з виявлення проблемноi зони вашого життя. Тож, якщо ви будете продовжувати наполегливо працювати з цими нi в чому не повинними, невибагливими вправами (навiть якщо спочатку вони будуть виводити вас з рiвноваги), це допоможе вам здолати перешкоду, що не давала вам рухатися до свого великого успiху, хоча ви навiть i не помiчали цього. І навiть незважаючи на те, що я покажу вам, як проводити деякi просто божевiльнi математичнi розрахунки у своiй головi (як, наприклад, умить перемножити чотиризначнi числа), цi вправи створенi для роботи вашого мозку у тих напрямках, якi допоможуть розширити всi його iнтелектуальнi можливостi. Я кажу не лише про розумовi здiбностi з математичним ухилом, але й про всi види розумового розвитку, що дозволять вам тримати в головi масиви iнформацii, бути бiльш спостережливим та оперативним у роботi, придiляти бiльше уваги та сил родинi, максимально збiльшити свою креативнiсть та пiдтримувати вiдчуття ясностi думок. Певна рiч, я не хочу, щоб ви жбурляли книгу через всю кiмнату, якщо зайдете в глухий кут пiд час вирiшення якогось iз моiх завдань. Але звертайте увагу, якi саме вправи даються вам дiйсно важко. Це наче знак, що вказуе на те, де саме вам потрiбно попрацювати бiльше. Лiкування мiнiатюрноi зони у вашому мозку, яка потребуе уваги та змiцнення. Повiрте, якщо ви зробите це, можете очiкувати на винагороду вiд вашого мозку.

Моя програма може допомогти будь-кому. Тобто будь-кому, хто справдi постараеться. Як я вже неодноразово повторював, представленi в цiй книзi уроки та стратегii спрацюють набагато краще, якщо ви будете користуватися ними у своему життi.

Якщо ви вчинили декiлька спроб, а якась конкретна технiка не спрацьовуе на вас, просто видалiть ii з вашого набору iнструментiв. Переходьте до iншого, бiльш ефективного методу, який допоможе вам «забути».

Майте на увазi: якщо вам здаеться, що ви не можете знайти правильну вiдповiдь на певну вправу, це зовсiм не означае, що вправа не працюе. Цi уроки (та вiдповiднi вправи) створенi для того, щоб ви вчилися та практикувалися. Б’юся об заклад, що в шкiльнi роки ви були набагато бiльше готовi сприймати невдачi, як частину навчального процесу, i просто продовж

вали старатися. Подорослiшавши, ми стали бiльш нетерплячими. Прагнемо швидких результатiв. Ми схильнi уникати труднощiв i речей, в яких ми не дуже успiшнi. Натомiсть витрачаемо час на те, що даеться нам бiльш легко та з меншими зусиллями. Бiльшiсть iз нас у дорослому свiтi вже давно не опинялася в обставинах традицiйного навчання.

Дозвольте собi провалити завдання декiлька разiв. Уявiть, що ви намагаетеся сiсти на велосипед уперше. Поступово цi навички стануть частиною ваших щоденних звичок. Ви цього навiть не помiтите, але, дозволивши собi вивчити щось нове, що не далося вам легко, ви отримаете прекраснi позитивнi результати.

Ми – учнi життя, тож насправдi нiколи не кидаемо навчання. Кожного дня ми зiштовхуемося з новою iнформацiею, якоi в нашому сучасному свiтi стае все бiльше i бiльше. Сподiваюся, ви повернетеся до цiеi книги, щоб нагадати собi деякi стратегii та освiжити своi навички забування. Володiння iнструментами орiентування в потоках даних, з якими ми зiштовхуемося, (та забування неважливоi iнформацii) збiльшуе нашi шанси на успiх. Зовсiм не мае значення, хто ви: батько чи мати, учитель, студент, керiвник вищоi ланки чи звичайна середньостатистична людина, яка бажае прискоритися, покращити ефективнiсть та загальний стан свого розуму. Ця книга забезпечить вас набором навичок, якi нададуть вам багато переваг у майбутньому.

І це майбутне може настати вже сьогоднi.

Тож перегортайте сторiнку та давайте розпочнемо зi швиденького опитування, щоб перевiрити, наскiльки добре у вас розвинена властивiсть запам’ятовувати речi зараз. Чесне попередження: цей тест, який я даю багатьом своiм учням, ви пройдете десь на три бали. Але дiйшовши до кiнця книги, ви зможете пройти його на ура.

КОНТРОЛЬНЕ ЗАПИТАННЯ:

ЯК ДОБРЕ ВИ МОЖЕТЕ ЗАПАМ’ЯТОВУВАТИ ІНФОРМАЦІЮ, ПАМ’ЯТАТИ ТА ЗАБУВАТИ?

Давайте проведемо невеличкий експеримент. Я хочу, щоб ви прочитали один раз (лише один) наступний перелiк позицiй. Це мае зайняти не бiльше п’ятнадцяти секунд (в iдеалi, це завдання мае виконуватися не в книзi, адже тут у вас усi карти, аби схитрувати. Тож, будь ласка, дотримуйтеся вказiвок. Я слiдкую за вами!). Коли ви переглянете список, я хочу, щоб ви вiдвернулися вiд книги, перепочили двi хвилини, а потiм повернулися до завдання та з’ясували, скiльки слiв ви можете записати на аркушi паперу. Отже, готовi? Перед вами список:

срiбна таця

шiсть кришталевих бокалiв

брусок мила

банан

шоколадний пудинг

пральний порошок

зубна нитка

шматочок хлiба

червона троянда

помiдор

Повернувшись до книги, не дозволяйте собi поглянути на жодне з цих слiв знову. Робiть усе можливе, щоб записати всi слова, даючи собi на це лише пiвхвилини. Скiльки слiв ви запам’ятали? Ця вправа значно важча, нiж може здатися на перший погляд. Я змушу вас почуватися краще, сказавши, що запам’ятати всi десять позицiй, не застосувавши певну стратегiю, практично неможливо. Я швидко усвiдомив це, коли вперше почув цей список на коктейльнiй вечiрцi багато рокiв тому. Тож, ви не маете почуватися дурнем, якщо вам не вдалося наблизитися до десяти. Якщо ж таки вдалося, скажiть, чи записали ви iх у правильнiй послiдовностi? Тепер це додаткова проблема!

Бiльшостi людей удаеться запам’ятати половину з цих слiв. Якщо вам удалося запам’ятати принаймнi сiм, ваш результат вище середнього. Але якщо вам був би вiдомий секрет, ви впоралися б з усiею десяткою.

Пiзнiше в книзi я навчу вас, як запам’ятовувати будь-який перелiк без механiчного зубрiння. Для цього вам буде потрiбно «забути» фактичнi слова зi списку та згадати щось iнше про них, що миттево заносить iх у пам’ять.

Частина I

Сила забування

Роздiл 1

Сутнiсть ефективного мислителя

Як можна розвинути чiткий, швидкий розум незалежно вiд рiвня IQ

Зараз ми визнаемо той факт, що навчання – це довiчний процес, який дозволяе не вiдставати вiд змiн. А найбiльш нагальна задача – навчити людей навчатися.

    Пiтер Друкер

Уявiть на хвилинку, як це – вчасно завершувати проекти; вiдстежувати iх виконання без пiдйомiв о третiй годинi ночi, переймаючись через весь ваш клопiт; швидко знаходити речi, якi ви кудись переклали, управляти своiм часом, як профi; зосереджуватися на завданнi, незважаючи на всi вiдволiкання, що лiзуть у голову; та насолоджуватися численними моментами повноi релаксацii. Не знаю, як ви, але я називаю людей, яким це пiд силу, ефективними мислителями. Ефективний мислитель – це людина, яка, незважаючи на божевiлля сучасного життя, усе тримае пiд контролем. Яка не дозволяе нiчому перешкоджати на шляху до дотримання прiоритетiв, постiйно вiдстежуе ситуацiю та доводить важливу справу до кiнця. Таку людину рiдко побачиш перевантаженою роботою, але якось iй вдаеться завершувати проект за проектом. І це людина, яка використовуе свiй мозок на найвищому, найбiльш ефективному рiвнi.

Сьогоднi пересiчний робiтник утрачае приблизно три години з восьмигодинного робочого дня (i це не враховуючи обiдню перерву та ланч). Нiкого не

дивуе, що Інтернет бiльше за все перешкоджае нашiй здатностi залишатися зосередженими. На другому мiсцi – колеги, утворення соцiальних контактiв з ними i, нарештi, старе добре розтягування робочого дня. Незважаючи на те що люди завжди стикалися з труднощами та протягом вiкiв брали на себе величезну кiлькiсть обов’язкiв, я вважаю справедливим зауважити, що сучасний свiт високих технологiй пiдкидуе унiкальнi випробування для нашого мозку, який, у свою чергу, просто не мав такоi розкошi, як час, щоб еволюцiонувати та впоратися з ними. Обсяг iнформацii, яку ми намагаемося обробляти, просто грандiозний. Це явище виникло не так давно. Лише обмiркуйте рiзницю мiж тим, з якою кiлькiстю iнформацii вам щодня доводилося мати справу ранiше, до появи електронноi пошти (та мобiльного телефону), i з якою зараз. Додайте ще кiлькiсть технологiй, що е в нашому розпорядженнi, i ви побачите, чому багатьом з нас так бракуе зосередженоi уваги. І якщо нам вже така приемна думка про те, що ми можемо створити кращi звички, лiмiтуючи тi постiйнi вiдволiкання, давайте приймемо один факт: цього буде дуже важко досягнути.

У мене е подруга, яка тримае в себе на робочому столi велику пляшку води як нагадування, скiльки енергii вона витратила, щоб упоратися з усiма завданнями на день. Вона розглядае пляшку як символ обмеженого запасу. Те, скiльки води вона випивае протягом дня, символiзуе кiлькiсть вичерпаних iнтелектуальних ресурсiв мозку. Вона не може випити половину до настання обiдньоi перерви, адже тодi вона вичерпае енергетичний потенцiал ще до того, як закiнчиться день. Вона мае мудро розподiлити своi ресурси, щоб упоратися зi всiма задачами та зекономити мiсце для непередбачуваних завдань. Звiсно, у цiлому, пляшка з водою – це аналогiя. Бо, за бажанням свого серця, моя подруга вип’е ii всю, якщо вiдчуе спрагу. Але коли вона пояснила менi, як вона розподiляе свою енергiю впродовж усього дня на прикладi своеi надiйноi пляшки з водою, усе це набуло для мене досконалого сенсу. Їi мозок легко може впоратися iз щоденним обсягом iнформацii у 34 гiгабайти.

Якщо ви схожi на бiльшiсть людей, iдея стати ефективним мислителем мае бути для вас привабливою. Усi ми прагнемо бути надiленими цим умiнням i водночас вiдчуваемо лише обмеження можливостей, що зростають через реалii сучасного життя. Я не знаю людини, яка хоча б раз протягом «нормального» тижня не вiдчувала себе перевантаженою iнформацiею, вкрай знервованою та виснаженою як фiзично, так i емоцiйно. Що, якби ви змогли легко та швидко вдосконалити звички ефективного мислителя та кардинально знизити своi шанси почуватися заваленим своiми обов’язками? Чи можливо це? У цiй частинi я збираюся довести вам, що цього цiлком можна досягнути (заклавши фундамент того, що станеться у вашiй подорожi до перетворення себе на розумнiшу людину iз найшвидшим мозком у компанii).

Факти про речовину головного мозку

Нас оточують ефективнi мислителi. Якщо б у свiтi iх не iснувало, у нас виникли б серйознi проблеми з iнновацiями та простим виконанням своеi роботи. Вам зовсiм не потрiбно бути генеральним директором компанii Fortune 500, щоб пiдпадати пiд визначення людини, яка мае дивовижну здатнiсть досягати багатьох висот i приймати вiдмiннi рiшення за секунди. Ефективнi мислителi займають усi посади нашого свiту, вiд корпоративного сегмента до тилу, де вони тримають усе пiд контролем i слiдкують за тим, щоб потяг мчав по накатаних рейках без затримок. Вони – мiзки, що народжують новi iдеi та процвiтання компанiй. Такою самою мiрою вони i сила, що створюе мiцнi здоровi родини, якi насолоджуються щастям бiльше, нiж середньостатистичнi. Протягом тисячолiть суспiльство повнiстю залежить вiд ефективних мислителiв, але я зроблю припущення, що вам i так це вiдомо. Ви хочете знати лише, як вдосконалити свою внутрiшню «технологiю виробництва». Але перш нiж я розповiм вам, як саме цього досягти, давайте розпочнемо з декiлькох базових фактiв про увагу, ефективнiсть та культуру вiдволiкання.

Увага – це непоновлюваний ресурс

Існуе причина, за якою це називають синдромом дефiциту уваги. Якщо виникае брак будь-чого, зазвичай це означае, що нескiнченних запасiв цiеi конкретноi речi просто не iснуе. Безперечно, це мае мiсце i коли мова йде про розумову увагу. Насправдi, це притаманно будь-якiй бiологiчнiй операцii, яку ми змушуемо нашi органи виконувати. Людина може дуже швидко i далеко бiгати, досить довго спати, спалювати дуже багато калорiй за годину та зосереджено обмiрковувати одну тему протягом багатьох хвилин чи годин. Незалежно вiд того, чи намагаетеся ви пробiгти марафон, чи прочитати «Вiйну та мир» Льва Толстого, сидячи на мiсцi, у вашому розпорядженнi е обмежена кiлькiсть фiзичних ресурсiв, щоб закiнчити завдання (тiльки стiльки глюкози та iнших метаболiчних речовин, щоб ви дiсталися фiнiшноi прямоi). Науково доведено: якщо ви виконуете завдання, що потребуе зосередженостi та уваги, неможливо негайно перейти до наступного i виконати його так само ефективно, адже вам буде доступно менше ресурсi

. Звiсно, рiзнi завдання потребують рiзних рiвнiв зосередженостi та уваги. Викинути смiття – це одне, а от виконання завдань, що потребують значноi витрати енергii (особливо тих, що передбачають концентрацiю, критичне мислення, самоконтроль, креативнiсть, планування, прийняття рiшень та розумових i/або фiзичних навантажень), – зовсiм iнше. А пiд час виконання рутинноi роботи вiдволiкання можуть дiйсно мати негативнi наслiдки.

Вiдволiкання крадуть значно бiльше, нiж дорогоцiнний час

Як ви вважаете, скiльки секунд чи хвилин знадобиться для того, щоб повернутися до завдання, вiд якого вас щось вiдволiкло? Двадцять п’ять хвилин. Це згiдно з дослiдженням, опублiкованим у 2005 роцi, за результатами якого також було виявлено, що в середньому люди ледь витрачають одинадцять хвилин на проект, перш нiж почати вiдволiкатися. У нашi днi час – найдорогоцiннiший товар. Вiн потрiбен нам у бiльшiй кiлькостi. Як написав у своiй статтi один журналiст з «Нью-Йорк таймс», резюмуючи останнi вiдкриття в науцi про вiдволiкання (така наука дiйсно iснуе), «Інформацiя вже не вважаеться вичерпним ресурсом. Тепер це – увага». Якби вiдволiкання не були такими виснажливими, не було б чого боятися. Але вiдволiкання поглинають не лише час, що витрачаеться безпосередньо на саме вiдволiкання, а ще й час пiсля цього, коли ви намагаетеся повернутися до справи, яку виконували iз самого початку. Коли ви перемiщуете свою увагу з одного завдання на iнше (або лише перемiщуете думки у своiй головi, наприклад раптово перемикаете увагу з робочого проекту на плани на вихiднi), ваш час на ефективне мислення скорочуеться. Увесь цей час ви втрачаете свою бiологiчну амунiцiю у виглядi глюкози, що вiдповiдае за пiдтримку рiвня вашоi уваги, вiдновлювання сил пiсля вiдволiкань, креативнiсть, пiдключення пам’ятi, розумiння новоi iнформацii та дозволяе невдовзi братися за iнше завдання.

Мозку людини подобаеться дивуватися

Ми звертаемося до вiдволiкань з однiеi причини: мозок любить iх. Наша вроджена здатнiсть перемикати увагу на щось iнше, можливо, колись давно мала життево важливу цiннiсть. У часи, коли нам потрiбно було врятуватися вiд голодних щелеп хижого тигра або ж тiкати вiд ворога, щоб не бути вбитим. Але сьогоднi таких загроз у нас небагато. Ми бiльш схильнi знущатися з наших мiзкiв та заважаемо iм безглуздими вiдволiканнями, якi не мають нiчого спiльного з нашим виживанням. Ми стаемо все бiльш безпорадними перед нашим внутрiшнiм дiалогом (частина нас, що розмовляе з нами цiлий день, яку деякi охрестили «мавпячий розум»). Зрештою виходить, що мозок працюе без перерв навiть пiд час сну.

У 2006 роцi двое нейробiологiв з Массачусетського технологiчного iнституту, Трей Хедден та Джон Габрiелi, допомогли розглянути цей процес ширше. Саме тодi вони дослiджували, що вiдбуваеться в мозку, коли люди вiдволiкаються на своi внутрiшнi думки, виконуючи складнi завдання. У своему iнтерв’ю для журналу «Фiзiолоджi Тудей» доктор Девiд Рок, автор книги «Мозок. Інструкцiя з використання», зазначив наступне: «Вони виявили, що втрата уваги погiршуе ефективнiсть, незалежно вiд складностi завдання, i що така втрата уваги провокуе пiдвищення активностi префронтальноi кори головного мозку. Префронтальна кора головного мозку розташовуеться десь посерединi вашого чола. Вона активуе своi функцii, коли ви починаете розмiрковувати про себе та iнших людей. Ця дiлянка мозку входить до складу мережi пасивного режиму роботи мозку. Вона активуеться, коли ми майже нiчого не робимо (наприклад, наш стан пiд час сканування документiв)». Говорячи простiше, вiн пiдсумував: «Коли ви втрачаете зовнiшнiй фокус, мережа пасивного режиму роботи мозку активуеться i ваша увага починае придiлятися бiльш внутрiшнiм сигналам (наприклад, переймання через щось, що може вас турбувати)».

Тож упродовж дня ми маемо протидiяти двом групам потенцiйних вiдволiкань: тим, що надходять iз зовнiшнього свiту: через Інтернет, вiд колег, непередбачуванi ситуацii, лаяння керiвництва; та тим, що походять iз середини: безмовнi теревенi, якi кожен з нас чуе лише у своiй головi, що розпорошують нашi думки.

За вiдволiкання та концентрацiю вiдповiдають рiзнi дiлянки мозку

За нашу пильнiсть, здатнiсть протидiяти вiдволiканням та за концентрацiю вiдповiдають двi рiзнi частини нашого мозку. Інакше кажучи: одна дiлянка живить ваш мозок енергiею, коли ви навчаетесь керувати автомобiлем та вивчаете правила дорожнього руху в пiдручнику, сидячи на лекцii в автошколi. І зовсiм iнша – коли ви опинитеся за кермом на практицi, намагаючись уникнути аварii. Лише за останне десятилiття дослiдження показали, що наша здатнiсть усвiдомлено зосереджувати на чомусь свою увагу в мозку зовсiм вiдокремлюеться вiд здатностi протидiяти вiдволiкаючим речам, якi намагаються захопити нашу увагу.

Ерл Мiллер, нейробiолог з Массачусетського технологiчного iнституту, який у 2007 роцi керував дослiдженням, результати якого були опублiкованi в журналi «Сайнс», став одним з перших учених, якi вiдкрили, що усвiдомлена концентра

iя та мимовiльна увага (тобто перемикання уваги на певне вiдволiкання, що потрапило на очi) – не одне й те саме. Вони не керуються тiею ж дiлянкою мозку. Лорен Неергард у своему iнтерв’ю для «Асошiейтед прес», в якому вона звiтувала про дослiдження Мiллера, яскраво це описала: «Наш мозок звертае увагу на тi чи iншi речi чи об’екти у два способи: “згори вниз”, або ж усвiдомлена, цiлеспрямована увага (наприклад, коли ви зосереджуетеся на читаннi) та “знизу вгору”, або ж рефлекторна увага на iнформацiю, що сприймаеться органами чуття (голоснi звуки, яскравi кольори чи загрозливi хижаки). Аналогiчно, iснують рiзнi рiвнi порушень уваги. Деяким людям важко сфокусуватися, iншим – вiдсiювати вiдволiкання».

Мiллер проводив своi дослiдження на мавпах, використовуючи безболiснi електроди, щоб виявити, як цi двi ключовi дiлянки мозку взаемодiяли, коли мозок примушували звертати увагу на якiсь явища. Спочатку мавп тренували проходити тести з привертання уваги на вiдеоекранах, а потiм змушували по черзi концентруватися на чомусь та справлятися з вiдволiканнями. Тим часом Мiллер i його команда могли виявити, в яких саме дiлянках мозку пiдвищувалася активнiсть залежно вiд того, що мавпи намагалися зробити. Коли мавпа за власним бажанням концентрувала увагу на чомусь (скажiмо, брала з пiдлоги червоний прямокутник, який нiчим не вiдрiзнявся вiд iнших, що лежали поряд з ним), Мiллер помiчав, що активiзувався нервовий центр ii мозку, котрий вiдповiдае за виконавчi функцii. Це «старша» дiлянка мозку, яка обробляе складнi розумовi процеси. Ми використовуемо нашу виконавчу функцiю для здiйснення таких завдань, як-от планування, органiзацiя, розробка стратегiй, звертання уваги та утримання в пам’ятi деталей, а також управлiння часом та простором (завдання, що характеризують складнiсть мислення, яке спостерiгаеться тiльки в приматiв). Але коли мавпячу увагу щось вiдволiкало, ii мозок починав сигналiзувати з iншоi дiлянки, що розташована позаду та мае назву «тiм’яна кора». Потiм Мiллер помiтив електронну активнiсть в обох дiлянках, що резонували разом, передаючи сигнали одна однiй. Але iхнi iндивiдуальнi частоти були не однаковими, що дозволяло припустити, що «iнтенсивнiсть» кожного сигналу була рiзною. Виявилося, що пiдтримування уваги та концентрацii спричиняе низькочастотну нейронну активнiсть, тодi як раптовi вiдволiкання долучають бiльш високi частоти. Дебра Бебкок, нейролог Нацiонального iнституту охорони здоров’я США, зазначила, що дослiдження Мiллера вперше звернули нашу увагу на те, як цi у фiзичному розумiннi рiзнi дiлянки мозку взаемодiють мiж собою, щоб управляти нашою увагою чи принаймнi ii частиною.

Якщо розширити поле зору, аби отримати бiльш цiлiсну картину, легко побачити, як ми розвинулися в розподiленнi управлiння нашою увагою. Зрештою, рефлекторна увага (реагування на розлюченого бика) – це iнструмент виживання первiсноi людини. А от здатнiсть залишатися зосередженим на будь-який промiжок часу – уже бiльш розвинений навик. За словами Мiллера, «Якщо на мене щось вистрибне з кущiв, це буде дуже важливо i я матиму негайно зреагувати на це. Ваш мозок обладнано таким чином, аби помiчати, що вiдбуваеться в навколишньому середовищi. Потрiбно бути дуже розумною iстотою, щоб розрiзняти важливе та фокусувати на ньому увагу».

У наш час популярною сферою дослiджень стала точна механiка того, як наш мозок приймае миттевi рiшення для вiдрiзнення вiдволiкань, що реально загрожують життю, вiд простих неприемностей. Коли стара добра тiм’яна частка нашого мозку iдентифiкуе на горизонтi загарбника уваги, як вона визначае: що треба iгнорувати, а що е достатньо важливим, аби загострити на цьому увагу та запросити iншi, бiльш просунутi дiлянки, щоб «поговорили» про це? Поки що в нас немае вiдповiдей, але одне можна сказати певно: природа надiлила нас здiбностями, щоб ми могли одночасно впоратися i з перешкодами, що спричиняють незручностi, i з дуже концептуальними iдеями, якi потребують мислення на високому рiвнi. І це, друзi моi, мабуть, i робить людей такими унiкальними та справдi розумними створiннями. А також це i те, що може створити хаос у нашому мозку, коли ми намагаемося одночасно обробити декiлька iдей. Синхронна обробка мисленневих процесiв на високому та низькому рiвнях може спричинити в мозку, так би мовити, конфлiкт iнтересiв. Просто пригадайте останнiй раз, коли ви збиралися зробити щось суттеве, наприклад вiдреагувати на надважливий лист вiд колеги з коледжу щодо дедлайнiв, та за декiлька хвилин чи навiть годин усвiдомлювали, що ви навiть i не бралися за цю роботу, бо цiла серiя вiдволiкань уваги вiдкинула вас вiд ii виконання. Ми можемо мати найкращi намiри щодо виконання певних обов’язкiв, а потiм нашi плани легко та швидко зриваються простою активною дiяльнiстю, пiд час якоi наш мозок намагаеться поеднати ворогуючi угруповання. Або згадайте момент, коли ви були повнiстю поглинутi якимось творчим амбiцiозним проектом, таким, наприклад, як написання статтi чи обмiркування мозкового штурму, що мае вiдбутися нев

овзi на зборах. І вже за лiченi секунди ваш хiд думок було зруйновано телефонним дзвiнком або колегою, який щойно увiйшов в офiс. Знадобиться багато часу, щоб, оговтавшись вiд вiдволiкання, повернутися до того самого ходу думок. А для декого тi грунтовнi докладнi цiннi думки, що вилетiли з голови з появою вiдволiкання, уже неможливо вiдтворити. Вони зникли.

Пiзнiше у цiй книзi я поясню вам концепцiю багатозадачностi. Хоча ми хочемо думати, що можемо керувати кiлькома завданнями одночасно, наш мозок цього не робить. Замiсть цього вiн обробляе завдання послiдовно, перемикаючись з одного на iнше. Але мозок може швидко жонглювати завданнями, тим самим надаючи нам iлюзiю, що ми можемо одночасно виконувати кiлька речей. Мiж iншим, у реальностi мозок перемикае увагу мiж завданнями надто швидко для того, щоб ми могли усвiдомлено це помiтити.

Мозок людини мае вбудовану систему фокусування уваги!

Отже, щойно я закiнчив пояснювати, як може працювати наш мозок як пристрiй для жонглювання конкуруючими потребами, що вимагають нашоi негайноi уваги та мисленневих процесiв i викликають активацiю нашоi просунутоi здатностi зосереджено фокусувати увагу. Слушне запитання: як нам удаеться залишатися сфокусованими? Інакше кажучи, як ми можемо запобiгати замахам вiдволiкань на нейронну мережу, побудовану для полегшення нашоi концентрацii? Це залежить вiд того, наскiльки добре ми можемо зупинити цi вiдволiкання вiд отримання надмiрноi уваги. Один з найвiдомiших тестiв, який використовують для вивчення дii фокусування, мае назву «тест Струпа» (на честь Джона Рiдлi Струпа, що в 1935 роцi опублiкував статтю, в якiй пояснювався «ефект Струпа»). З того часу тест став широко використовуватися в психологii для визначення, як швидко людина може розпiзнавати кольори та слова, коли тi не обов’язково збiгаються. Наприклад, якщо вам дали б слова, надрукованi рiзними кольорами, та попросили назвати колiр тексту (саме колiр, а не надруковане слово), виявилося б, що назвати колiр набагато важче, нiж прочитати слово. Нижче, на такому ж прикладi, у мозку виникае стiйке бажання вiдповiсти на пункт «в» «сiрий» замiсть «чорний». Це i е ефект Струпа.

а) Чорний

б) Сiрий

в) Сiрий

г) Чорний

Для того щоб успiшно промовити «чорний», вам довелося б загальмувати мимовiльну реакцiю у своему мозку, а цього не так легко досягти. Зараз, з докладних дослiджень нейробiологiв нам вiдомо, що люди, яким вдаеться блокувати своi мимовiльнi реакцii, використовують для цього одну конкретну дiлянку головного мозку. Вона розташована в префронтальнiй корi, мiж лiвою та правою скронею, i, як виявляеться, е ключем до усiх видiв обмежень (для тих, кому дуже цiкаво, вона називаеться правою та лiвою вентролатеральною префронтальною корою).

У повсякденному життi ми навмисне вiдбиваемо чимало природних, рефлексних реакцiй нашого мозку. Ця здатнiсть головним чином залежить вiд цiеi маленькоi дiлянки в нашiй префронтальнiй корi. Наприклад, коли стримуемо руку i не даемо пiймати об’ект, що падае, або пригнiчуемо своi психiчнi чи навiть емоцiйнi реакцii, ця крихiтна дiлянка мозку активуеться. Якщо подумати про це простiше, то це можна назвати нашою гальмiвною системою. І хоча наш мозок мае у своему розпорядженнi рiзноманiтнi педалi для керування численними дiями (починаючи з пересування та мовлення й до емоцiй та спогадiв), виявляеться, що в нього е лише одна централiзована гальмiвна система. І наша здатнiсть ефективно користуватися цiею гальмiвною системою, здаеться, тiсно спiввiдноситься з тим, наскiльки ефективно ми можемо фокусуватися. Говорячи простiше, фокусування вимагае, щоб ми навчилися зупиняти мозок вiд розвороту на шосе непрохiдних вiдволiкань, де гальмування стае важким, якщо не неможливим. Бiльш того, наша внутрiшня гальмiвна система не настiльки потужна, як нам хотiлося б. Особливо, якщо враховувати тi зусилля, з якими ми маемо справу сьогоднi, та високий рiвень вiдволiкаючих процесiв, що можуть перевантажити будь-який мозок. Оскiльки наша внутрiшня гальмiвна система розмiщуеться у префронтальнiй корi, вона е частиною найбiльш делiкатноi дiлянки головного мозку, що потребуе потужного живлення.

Гарною новиною, однак, е те, що дякуючи своiм людським якостям, ми можемо фактично отримати контроль над цiею дiлянкою i навчитися ефективнiше обробляти вхiдну iнформацiю, щоб вiдфiльтровувати безлад та загострювати увагу на важливих речах. І я збираюсь допомогти вам зробити це саме за допомогою моiх шести навичок.

Технологii не завжди е кращими друзями нашого мозку

Технологii значно спрощують наше життя. Ми можемо спiлкуватися з людьми за наносекунди, використовуючи спритнi девайси, якi ми носимо в кишенях. Сьогоднi ми також можемо проводити масштабнi та всеосяжнi дослiдження, пустивши кiнчики наших пальцiв на прогулянку просторами Інтернету, за допомогою таких пошукових систем, як-от Google. Але ця дивовижна доступнiсть iнформацii породжуе лiнощi. Комп’ютери виконують роботу за нас, а iнодi ще й думають за нас. Нашi смартфони запам

ятовують телефоннi номери за нас, то ж нам бiльше не треба пам’ятати iх. Калькулятори вирiшують бiльшiсть арифметичних завдань, а мобiльнi застосунки доповiдають, скiльки чайових лишити в ресторанi. Навiть мистецтво написання текстiв вiд руки, в якому задiянi творчi частини мозку, поступаеться мiсцем клавiатурам.

Існуе час та мiсце для всiх цих технологiй, але разом з цим iснуе час та мiсце для старого доброго традицiйного розв’язання задач. Дозволивши своему мозку виконати всю роботу, ви отримаете переваги, на якi i не очiкували. Для того щоб переконати вас у цьому, я вдамся до наступноi аналогii. Скажiмо, вам потрiбно пройти серйозну операцiю на серцi. Якому хiрурговi ви надасте перевагу: тому, що тренувався робити операцii на неживому комп’ютерi, чи iншому, який здобував свiй досвiд на практичних заняттях з реальними пацiентами? Припущу, що ви оберете хiрурга з «реальним» досвiдом. Вам потрiбен той, кому вже доводилося використовувати свiй мозок у рiзноманiтних напрямках, щоб вирiшити проблеми в операцiйнiй. Той, який упродовж довгого часу займаеться тим, що називаеться «поступове навчання за принципом вiд простого до складного». Цей термiн застосовують у навчальних колах, щоб описати, як ми синтезуемо наш досвiд, пiдтягуючи аспекти з одного досвiду до iншого з метою побудови власноi бази даних для вирiшення нових завдань, комбiнуючи те, що ми вже знаемо, з тим, що ми вивчаемо на даний момент, або iз задачею, яка постала перед нами.

Володiння «книжковим» досвiдом чи використання технологiй допомагають досягати результатiв у повсякденному життi. Але людина, яка може зiбрати iнформацiю з незлiченних урокiв, узятих з життя, найчастiше може знайти кращу або вдалiшу i точнiшу вiдповiдь. Це можна порiвняти з польотом. Ви не оберете пiлота, який не управляв реальним лiтаком, а тiльки нещодавно закiнчив школу iмiтацii умов польоту. Вам потрiбен пiлот, який пробув у польотах тисячi реальних годин та перебував у рiзноманiтних обставинах.

Тому уявiть, що ця iдея застосовуеться i до сфери ефективного мислення. Ефективнi мислителi не досягають своiх висот, покладаючись на технологii чи «книжковi» знання. Вони, безумовно, користуються перевагами технологiй i пiдручникiв, проте перш за все покладаються на своi вродженi розумовi здiбностi, у тому числi ту iх частину, що пiдштовхуе iх задаватися питаннями, пiддавати сумнiву норму та вiдмовлятися приймати «Я не можу». Вони мають доступ та користуються «реальними» навичками, отриманими в результатi поеднання фундаментальних знань та досвiду. Це дозволяе iм завжди видiлятися серед iнших та змiнювати свiт, щоб адаптуватися та реагувати на новi потреби та обставини.

ПІДТВЕРДЖЕННЯ КОНЦЕПЦІЇ

Кiлька рокiв тому я вiдшукав дiтей, яких навчав бiльше десяти рокiв тому. Я навчав iх багатьох технiк, якi можна знайти в цiй книзi, кожна з яких мала на метi сприяти iм без зусиль навчитися всього, що зустрiлося б на iхньому життевому шляху до успiху.

Менi хотiлося дiзнатися, як склалися iхнi долi. Чи моi iнструменти допомагали iм здолати труднощi створення яскравих, творчих умiв, яким до снаги легко вирiшувати будь-якi завдання? Чи розвинулися вони до рiвня ефективних мислителiв, проявивши вiдмiннi здiбностi у своiй навчальнiй дiяльностi та закiнчивши з вiдзнакою школу? Чи вступили вони до коледжiв? Престижних? Або ж вони здулися, вiдображаючи середнiй загальнонацiональний коефiцiент вiдсiву учнiв?

Звичайно, це не мав бути науковий експеримент, та група учнiв була невелика. Але я гадав, що варто подивитися, що сталося з людьми, з якими я стикався в минулому та яких я навчав. Нам вдалося знайти декiлька моiх перших студентiв. Результати вразили навiть мене. Усi до одного не тiльки закiнчили середню школу, але й вступили до престижних унiверситетiв (вiд Массачусетського технологiчного iнституту до Калiфорнiйського унiверситету в Берклi). І тодi я поставив собi запитання: скiльки iх потенцiалу було вродженим i скiльки було сформовано в тi роки моiх занять? Чи могли уроки, на яких я навчав iх, як стати швидкими, ефективними мислителями, зробити такий величезний вплив на iхнiй загальний успiх? Чи маю я вiдношення до цих досягнень?

Конец ознакомительного фрагмента.

Текст предоставлен ООО «ИТ».
Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию: Купить