Альберт Ейнштейн
Юлiя Потерянко

Видатнi особистостi. Бiографiчнi нариси для дiтей
Серiя «Видатнi особистостi. Бiографiчнi нариси для дiтей» – це унiкальний проект, який сприяе набагато якiснiшому дозвiллю батькiв i дiтей. Книги серii написанi в захоплюючiй i доступнiй формi, що робить сам процес читання не нудним i корисним. Дiти поринають у неймовiрнi пригоди персонажiв та вiдкривають для себя життя головних героiв – видатних людей усiх часiв. Із цих iсторiй дитина дiзнаеться, що завдяки наполегливiй працi, вiрi у себе та бажанню принести щось корисне у свiт, можливо досягти будьякоi мети. В кiнцi кожного роздiлу – завчасно пiдготовленi запитання, якi допоможуть дитинi зрозумiти i запам’ятати найважливiше. Історii навчать дитину досягати цiлей, не боятися труднощiв, нiколи не здаватися та до кiнця вiрити у свiй успiх!

Юлiя Потерянко

Альберт Ейнштейн

© Издательство «Агентство «IPIO»

* * *

Дорогi читачi!

Перед вами друга книга з серii мотивуючих бiографiй найуспiшнiших людей. Їi можуть читати як дiти, так i дорослi. Це незвичайна серiя. Вона написана в захоплюючiй i доступнiй формi. Головнi героi книг – вiдомi особистостi, якi досягли видатних результатiв завдяки наполегливiй працi i невичерпнiй вiрi в своi сили. В кiнцi кожного роздiлу – добiрка запитань, якi допоможуть дитинi зрозумiти i запам’ятати найважливiше.

Книги серii «Видатнi особистостi. Бiографiчнi нариси для дiтей» навчать дитину досягати цiлей, не боятися труднощiв, нiколи не здаватися та завжди вiрити в успiх!

У книзi, яку ви тримаете в руках – дивовижна та повчальна iсторiя про неймовiрного генiя, розповiдь про Альберта Ейнштейна. Чи мрiяли ви щоб ваша дитина полюбила науку, захопилася математикою, фiзикою чи програмуванням ще з малечку? Якщо так, то обов’язково прочитайте iй про те, як зростав, творив та жив найлегендарнiший вчений ХХ столiття – Альберт Ейнштейн.

Пам’ятайте: батькiвське читання – один з найбiльш емоцiйних та пам’ятних моментiв для дiтей. Коли ви читаете дитинi – вона вiдчувае вашу турботу й любов.

Любiть своiх дiтей! Говорiть iм про це! Вони дуже цього потребують…

    Іцхак Пiнтосевич

Серiя «Видатнi особистостi. Бiографiчнi нариси для дiтей»

Мудрiсть багатьох поколiнь доводить, що найголовнiше завдання батькiв – допомогти дитинi пiднятися на ii власну гору, реалiзувати ii власне життеве завдання. Книжкова серiя «Видатнi особистостi. Бiографiчнi нариси для дiтей» допоможе дитинi пiдкорити будь-якi вершини.

Видано чимало бiографiй про життя вiдомих людей. Але нашi iсторii особливi тим, що написанi «мовою дитини» та вiдповiдають потребам сучасного поколiння. Кожен з батькiв мрiе виростити свою дитину щасливою й успiшною. Освiта займае в цьому процесi чи не найважливiше мiсце. Проте варто пам’ятати, що дитинi дуже важливо отримувати позитивнi емоцii в процесi навчання. Саме тодi вона по-справжньому захопиться знаннями i зможе запам’ятати необхiдне.

Зазвичай дiтям не надто подобаеться вчитися, зубрити що-небудь. Вони люблять занурюватися у свiт пригод з новими героями, спiвпереживати iм, вчитися разом з ними i долати перешкоди. Так запросiть же ваших дiтей у таку пригоду!

Книги серii «Видатнi особистостi. Бiографiчнi нариси для дiтей» – це найкращий спосiб познайомитися з наукою, iсторiею, досягненнями людства та свiтовими вiдкриттями. На прикладi великих особистостей та вiдомих вчених, книги дають зрозумiти, що визначний успiх не приходить сам по собi, вiн пiдвладний лише тим, хто багато та плiдно працюе. Не варто кожну невдачу розцiнювати як провал, адже будь-яка невдала спроба – це ще один крок, який наближае до мрii.

У дорослому вiцi ми приймаемо обставини такими, якими вони е. Частiше змiнюемо вiдношення до ситуацii. Та не всi здатнi змiнити себе або саму ситуацiю. Унiкальнi книги-бiографii допоможуть дитинi зростати впевненим лiдером, з власною думкою i поглядами на свiт. А батькiв надихнуть на новi iдеi, досягнення та втiлення цiлей. І головне – допоможуть бути для своеi дитини найкращим батьком чи матiр’ю.

В кiнцi кожного роздiлу е вправи-запитання. Вони допоможуть запам’ятати все головне i цiкаве. А також наштовхнуть на роздуми, як стати першим у своiй справi, як це зробили: Коко Шанель, Стiв Джобс, Альберт Ейнштейн, Блез Паскаль, Нiкола Тесла, Маргарет Тетчер.

Крiм того, книги серii «Видатнi особистостi. Бiографiчнi нариси для дiтей» надихають проводити вiльний час разом з усiею родиною. Адже спiльне читання дозволяе щиро говорити з дитиною про важливе, змiцнюе стосунки iз нею i додае любовi до книг. Читайте та надихайтеся!

Усе доволi просто. Люди вважають, що зробити це неможливо. Та раптом з’являеться незгодний iз цим смiливець.

    Альберт Ейнштейн про те, звiдкiля беруться генii

Мабуть, у кожному класi знайдеться розумаха, котрий, здаеться, знае чи не все на свiтi. Про що не запитай у цiеi дитини – на все дасть вiдповiдь. І нехай навiть не повноцiнну вiдповiдь, то хоча б вдалий здогад. Найчастiше таку людину нази

ають «ейнштейном». Що означае це слово? Звiдкiля взагалi взялося таке дивне прiзвисько?

Насправдi це прiзвище чи не найрозумнiшоi людини у свiтi. Вченого, котрий перевернув усi уявлення про влаштування свiту, а також про людськi можливостi. Звали його Альбертом Ейнштейном, i ось його дивовижна iсторiя.

Роздiл перший, в якому маленький горобчик Бертi то тiшить, то розчаровуе своiх батькiв

Гадаете, все так просто? Так, усе просто. Але не зовсiм так.

    Ейнштейн про те, як усе влаштовано

На пiвднi Нiмеччини, на березi блакитного Дунаю, розташоване мальовниче мiстечко Ульм. У його центрi, понад сотнями помаранчевих череп’яних дахiв велично здiймаеться Ульмський собор – найвищий в усьому свiтi. Дах собору прикрашае скульптура горобця. Ця маленька пташка – символ стародавнього мiста.

Однак Ульм вiдомий не лишень своiм собором. Саме в цьому мiстi 14 березня 1879 року за пiвгодини до полудня народився хлопчик, про якого невдовзi дiзнаеться весь свiт. Звали його Альбертом Ейнштейном.

Стародавне нiмецьке iм’я Альберт походить вiд iменi Адальберт i означае «шляхетний», «яскравий», «блискучий». Щоправда, в Альбертових жилах не було й натяку на шляхетну кров. Народився вiн у звичайнiсiнькiй нiмецькiй родинi еврейського походження. Його тата звали Германом Ейнштейном, i на життя вiн заробляв виготовленням матрацiв i перин. Мама хлопчика, Паулiна, походила з родини торговця зерном. Однак батьки не прогадали з iменем сина, цього маленького, схожого на горобчика з даху собору хлопчика, адже вiн i справдi став яскравим, блискучим ученим.

Утiм, якби ми перенеслися в тi часи й поспостерiгали за Альбертом, коли йому було три або чотири роки, то нiзащо не запiдозрили б у ньому майбутнього генiя. Адже до трьох рокiв Альберт не промовив жодного слова! Сусiди Ейнштейнiв, слуги й навiть його власнi батьки часом думали, що вiн трохи недорозвинений. Адже навiть молодша Альбертова сестра, Майя, заговорила, коли iй не виповнилося i року.

З раннього дитинства Альберт був дивною дитиною. От як ви гадаете, якi улюбленi розваги можуть бути у три-чотирирiчного хлопчика (звiсно, з урахуванням того часу, а у XIX столiттi не було ще анi телевiзорiв, анi комп’ютерiв)? Бiгати у дворi, шукати у струмку жаб, ловити мурах, лазити по деревах, а взимку – лiпити снiговикiв або ж навiть снiговi замки. Маленького Ейнштейна зовсiм не цiкавили цi чудовi дитячi розваги. Понад усе вiн полюбляв стояти бiля пiанiно i слухати, як його мама грае Бетховена[1 - Людвiг ван Бетховен – вiдомий нiмецький композитор (1770–1827), автор великоi кiлькостi видатних музичних творiв, зокрема знаменитоi симфонii № 9 i «Мiсячноi сонати». У 26 рокiв почав втрачати слух i до кiнця життя був абсолютно глухим, що не заважало йому створювати прекрасну музику.].

– Бертi, ходи погуляй, – казала вона йому.

А вiн i далi мовчки стояв i слухав. Йому здавалося, що на його очах вiдбуваеться диво: бо ж мама просто натискае пальцями на клавiшi, а звiдти лунае дивовижна музика. Можливо, вiн прагнув розгадати загадку «чарiвного» iнструмента.

Сусiди Ейнштейнiв жартували, що з Альберта вийде музикант або годинникар. Саме цi професii здавалися iм найбiльш пiдходящими для мовчазноi i зосередженоi дитини. Та невдовзi Альберт усiх iх здивував.

Сталося це, коли Ейнштейну-молодшому виповнилося чотири або п’ять рокiв. Якось тато вирiшив показати йому компас. Потiм учений не раз розповiдав цю чудову iсторiю друзям i бiографам. Бертi довго й уважно дивився на табло, яким оберталася стрiлка, наполегливо показуючи тiльки в одному напрямку. І малюк, якого досi вважали не надто розумною дитиною, раптом запитав:

– Якщо ця стрiлка рухаеться, то це означае, що обов’язково мусить бути щось, що нею рухае?

Ось так Бертi вперше проявив iнтерес до фiзики.

Батьки хлопчика неймовiрно зрадiли такому повороту справи. Вони вiдразу ж повiрили в можливостi Альберта (iнакше й бути не могло, адже батьки завжди повиннi вiрити у своiх дiтей). Мама й тато вирiшили негайно запросити педагога, щоб навчити хлопчика читання i письма. Адже з таким розумом йому все мае даватися легко!

Однак тут на них чигало справжне розчарування. Хоч хлопчик i був надзвичайно допитливим i розумним, наука давалася йому не надто легко. Коли вчителька наполягала, щоб ii учень бiльше докладав зусиль, вiн у вiдповiдь злився, нервував i навiть жбурляв у неi iграшки. Герман i Паулiна вирiшили, що не варто бiльше мучити дитину, i вiдмовилися вiд приватних урокiв. Нехай iхнiй дивакуватий горобчик ще пiдросте!

Запитання:

– Який символ стародавнього мiста Ульм, в якому народився Альберт?

– Чим займався Бертi замiсть бавитися, як усi дiти?

– Яке майбутне пророкували хлопчиковi?

– Завдяки якому предмету батьки зрозумiли, що iхнiй син дуже розумний?

Роздiл другий, про «безнадiйного» учня

Щаслива людина надмiру задоволена теперiшнiм, щоб надто перейматися майбутнiм.

    Зi шкiльного твору Ейнштейна

У перший клас Ейнштейн пiшов до церковноi шко

и, що утримувалася коштом мiста Мюнхен. Саме туди перебралася хлопчикова сiм’я, коли малому виповнився рiк. Школу Альберт любив не бiльше за домашне навчання. Тобто взагалi не любив.

Тут вiд хлопчика вимагали дисциплiни – iграшками вже не пожбурляешся. А ще Бертi доводилося спiлкуватися з учителем у присутностi iнших учнiв. Дивно звучить, однак не забуваймо, що хлопчиковi навiть важко було вимовити перше слово! Тож зрозумiло, яких зусиль йому вартувало спiлкування з чужими людьми. Альберт боявся i весь час почувався нiяково. Неймовiрне розчарування!

Утiм, вибору Альберт не мав. Довелося починати з простих вiдповiдей на кшталт «так» або «нi», пiзнiше додавати до них iншi слова, вчитися звертатися з проханнями… Хлопчик незчувся, як пiд кiнець першого класу майже вiльно спiлкувався з рiзними людьми. І хто тепер скаже, що вiд школи самi лиш кривди?

Приблизно тодi ж мама Паулiна вирiшила, що Альбертовi не завадило б зайнятися музичним вихованням, бо ж хлопчиковi так подобаеться слухати ii гру на пiанiно! І маленький Ейнштейн почав брати уроки гри на скрипцi. Тут йому придалися вродженi зосередженiсть i терпiння, бо щоразу грати однi й тi самi гами – ще та нудота, яку слiд пережити, перш нiж грати справжню красиву музику. Ейнштейна ж повторення гам зовсiм не обтяжувало. Ба бiльше, гра на скрипцi згодом стала одним з його улюблених видiв дозвiлля. Упродовж усього свого життя вiн перiодично повертався до занять музикою i якось навiть дав справжнiсiнький концерт[2 - А. Ейнштейн дав доброчинний концерт у Принстонi (США) в 1934 роцi, коли йому було 55 рокiв. Вiн виконував на скрипцi твори Моцарта. Зiбранi кошти були спрямованi вченим i дiячам культури, котрi емiгрували з нацистськоi Нiмеччини.].

А от зi звичайною школою у Альберта нiяк не складалося. З’ясувалося це, коли десятирiчний хлопчик пiшов вчитися до Мюнхенськоi гiмназii. Вчителi примушували гiмназистiв зазубрювати матерiали з пiдручникiв, при цьому не обов’язково було розумiти написане. Альбертовi це зовсiм не подобалося. Вiн любив розмiрковувати над прочитаним, дiйти висновкiв, на все мав власну думку.

Альберт не вписувався у шкiльну схему, i тому деякi вчителi вважали його безнадiйним учнем. Нiкого з наставникiв не цiкавило, що 10-рiчний хлопчик читае книжки, якi здолае не кожен дорослий, а математику любить i розумiе глибше за власного вчителя.

У гiмназii Бертi мiг розраховувати лишень на те, що його похвалять за вивченi напам’ять сторiнки. А от обговорити вивчене, прочитанi книжки й науковi новинки хлопчиковi не було з ким. Якби не дядько Якоб – iнженер i математик-аматор – хлопчик був би геть самотнiм.

Однiею з найулюбленiших книжок дитинства в Ейнштейна була праця давньогрецького математика Евклiда «Начала»[3 - Евклiд – давньогрецький математик. Про його життя вiдомо дуже мало. Вважаеться, що Евклiд народився близько 325 року до нашоi ери. У зрiлому вiцi вчений жив в Александрii (мiсто в Єгиптi). Все свое життя присвятив математицi. У працi «Начала» вiн не лишень описав власнi вiдкриття, а й звiв воедино математичнi досягнення своiх попередникiв. Аксiоми i теореми з «Начал» досi вивчають у школах на уроках геометрii. Наприклад, теорему Пiфагора.]. Це перший в iсторii пiдручник з геометрii, написаний (це ж треба таке!) аж за 2200 рокiв до народження Альберта. Там мiстяться всi основнi геометричнi закони i правила, що iх i досi вивчають у школах. Бертi захоплено читав цю книжку, адже все в нiй так точно та всебiчно описувалося за допомогою формул i правил!

Закiнчував нудне навчання Альберт уже без батькiвського пильного ока. Адже батько його збанкрутував, i сiм’я вирiшила почати нове життя в Італii. Хлопчика залишили в Мюнхенi у родичiв, щоб вiн спокiйно здобув освiту.

Однак довчитися Ейнштейновi не дали. За рiк до закiнчення гiмназii його вiдрахували за особистим розпорядженням директора. Оцiнки, хоч i не найкращi, проте дозволяли йому отримати атестат зрiлостi, але керiвництву навчального закладу не подобалося еврейське походження хлопчика. На цi упередження майбутнiй учений наражатиметься не раз. А тим часом вiн залюбки полишив Нiмеччину, яка вже тодi готувалася до Першоi свiтовоi вiйни. Альберт подався до сiм’i.

Запитання:

– На якому iнструментi вчився грати Альберт?

– Чи подобався йому процес навчання в гiмназii? До чого в навчаннi прагнув Бертi?

– Яка книжка була найулюбленiшою в малого Ейнштейна?

– Чому наш герой не змiг закiнчити гiмназii?

Роздiл третiй, в якому Альберт перемагае екзаменацiйного дракона i потрапляе до печери зi скарбами

Уява важливiша за знання. Знання обмеженi, тодi як уява охоплюе весь свiт, тим самим стимулюючи прогрес i породжуючи еволюцiю.

    Ейнштейн про важливiсть усвiдомлення знань

Альберт полишив Нiмеччину, де його не надто любили, однак i в Італii юнака зустрiли з сумними новинами. Збанкрутувала маленька фабрика з виробництва й ремонту електротехнiчних приладiв, яку вiдкрили в Мiланi його батько i дядько. Тому просто на вокзалi, пiд час довг

очiкуваноi зустрiчi, тато попросив юного Ейнштейна не зволiкати з освiтою. Вiн мав стати фахiвцем, почати заробляти самостiйно й допомогти рiдним подолати скруту.

Альберт був готовий допомагати чим мiг, та, на лихо, вiн кепсько знав iталiйську. Юнак вирiшив продовжити навчання у Швейцарii. Принаймнi там усi чудово знають нiмецьку, тож не доведеться гаяти час на вивчення чужоi мови (Бертi вистачило й першого разу).

Альберт обрав знаменитий Цюрiхський полiтехнiкум[4 - Швейцарська вища технiчна школа Цюрiха була заснована у 1855 роцi. Цюрiхський полiтехнiкум вважаеться найпрестижнiшим вишем Швейцарii.]. Це було вище технiчне училище, в стiнах якого за всю його iсторiю навчалися або викладали (подумати лишень!) аж 22 майбутнi лауреати Нобелiвськоi премii! Як i бiльшостi, Ейнштейновi довелося складати вступнi iспити. Атестат у Нiмеччинi вiн так i не отримав, тому не мiг стати студентом прямим зарахуванням на один iз факультетiв.

«Я був свавiльним, хоч i зовсiм непримiтним юнаком, самоучкою, що нахапався (з великими прогалинами) певних знань… Зi спрагою до глибших знань, але з недостатнiми здiбностями до засвоення, i до того ж володiючи не надто доброю пам’яттю, я прагнув далi вчитися. З почуттям вiдвертоi невпевненостi у своiх силах я йшов на вступнi iспити…» – так згодом Ейнштейн описав власнi враження вiд iспитiв у полiтехнiкумi. Їх вiн провалив. Пiдвели слабкi знання мов i ботанiки.

Однак усе виявилося не так вже й кепсько, як видавалося на перший погляд. Рiч у тому, що пiд час одного з екзаменацiйних завдань Бертi знайшов блискуче й абсолютно незвичайне рiшення! Рiшення, яке змусило професорiв звернути увагу на Альберта. Директор навчального закладу особисто прийшов поговорити з талановитим абiтурiентом. Саме вiд нього Ейнштейн отримав мудру пораду вступити до будь-якоi швейцарськоi школи, щоб нарештi здобути атестат i наступного року без проблем вступити до училища.

Ейнштейн дослухався до цiеi поради й подався до невеличкого мальовничого мiстечка Арау, що на пiвночi Швейцарii. Там вiн записався до мiсцевоi школи, де навчалися переважно такi само бiдняки, як i сам Альберт. Майбутньому прославленому генiю довелося жити в будинку одного зi своiх викладачiв – той вважав за свiй обов’язок допомагати бiдним, але здiбним учням. Зате нiхто тут не змушував Альберта безтямно зазубрювати пiдручники, а вiльного часу вистачало на активне вивчення фiзики. Увагу Бертi привернули роботи Джеймса Максвела[5 - Джеймс Клерк Максвел – видатний шотландський учений (1831–1879), який створив теорiю електромагнiтного поля, розробив теорii свiтла i кольорiв та iн. Автор принципу кольоровоi фотографii.] про електрику i теорii полiв. Вважаеться, що саме в цей час, в Арау, Ейнштейн став на шлях до дивовижних вiдкриттiв майбутнього, саме тодi було покладено початок його блискучiй науковiй кар’ерi.

Хай там як, а 3 жовтня 1896 року випускниковi Ейнштейну нарештi вручили довгоочiкуваний атестат. У документ калiграфiчним почерком були вписанi оцiнки, якi й не снилися юнаковi в перiод його навчання в мюнхенському лiцеi. Здебiльшого п’ятiрки i шiстки за шестибальною шкалою. Тiльки знову пiдвела мова: едина трiйка в Альбертовiм атестатi за знання французькоi. Що ж, гуманiтарнi дисциплiни на все життя залишаться слабким мiсцем великого вченого. На щастя, ця оцiнка не завадила талановитому абiтурiентовi того ж мiсяця бути зарахованим до педагогiчного факультету полiтехнiкуму i поглиблено вивчати улюбленi фiзику й математику.

Пiзнiше роки навчання в полiтехнiкумi Ейнштейн згадував як найщасливiшi у своему життi – вiн нiби потрапив до печери зi скарбами. Ще б пак! Тут йому нарештi пояснювали науковi факти й вiдкривали доступ до будь-яких наук, цiнували нестандартне мислення i прагнення глибше осягати свiт. Розлютившись за всi пережитi неприемностi на свою батькiвщину, Альберт вирiшив вiдмовитися вiд нiмецького громадянства. Однак одразу стати швейцарцем бiдний студент не змiг – на це потрiбна була величезна сума – тисяча швейцарських франкiв. Їi вiн накопичив аж за п’ять рокiв.

Утiм, нiкого в полiтехнiкумi не бентежило, що студент Ейнштейн – апатрид (так називалися люди без громадянства). Тут його цiнували за розум i талант. І саме у стiнах Цюрiхського училища в Альберта вiдбулися три доленоснi зустрiчi – з улюбленим учителем, кращим другом i першим коханням.

Учителем був видатний математик Герман Мiнковський[6 - Герман Мiнковський – нiмецький математик (1864–1909). Розробив геометричну теорiю чисел i запропонував геометричну чотиривимiрну модель теорii вiдносностi, яка демонструвала, що час i простiр не iснують окремо один вiд одного. «Вiдтепер час i простiр окремо один вiд одного стають фiкцiею, i тiльки iхне поеднання зберiгае шанс на реальнiсть», – заявив учений.]. Уже тодi Ейнштейн розумiв, що присвятить свое життя фiзицi, однак Мiнковський тривалий час намагався зацiкавити Бертi свiтом цифр i чисел. Вiн був одним iз перших, хто повiрив у велике наукове майбутне Альберта. Хоч i вважав Ейнштейна не надто сумлiнним ст

дентом за те, що той не вчащав на заняття з математики. Понад усе талановитий студент любив фiзику. До речi, керiвник кафедри фiзики полiтехнiкуму Генрiх Вебер недолюблював Ейнштейна i згодом навiть називав його науковий успiх помилкою. Вебер був прибiчником класичноi науки й не вiрив у новаторськi теорii свого студента.

Другом Ейнштейна став Марсель Гроссман. Ось вiн якраз бiльше захоплювався математикою, що дуже допомогло Альберту пiд час роботи над знаменитою теорiею вiдносностi. Друг iз радiстю став спiвавтором великого вiдкриття.

А перше кохання Ейнштейна звали Мiлева Марич. Вона приiхала iз Сербii, яка тодi входила до складу Австро-Угорщини. Мiлева була однiею з перших дiвчат, зарахованих на навчання до полiтехнiкуму. У той час вища освiта вважалася привiлеем чоловiкiв. Як i Альберт, Мiлева вивчала фiзику. З цього i почався iхнiй роман.

Швидко промайнули чотири роки навчання, i в серпнi 1900 року Ейнштейн отримав диплом полiтехнiкуму з чудовим середнiм балом 4,91 iз шести.

Конец ознакомительного фрагмента.

notes

Виноски

1

Людвiг ван Бетховен – вiдомий нiмецький композитор (1770–1827), автор великоi кiлькостi видатних музичних творiв, зокрема знаменитоi симфонii № 9 i «Мiсячноi сонати». У 26 рокiв почав втрачати слух i до кiнця життя був абсолютно глухим, що не заважало йому створювати прекрасну музику.

2

А. Ейнштейн дав доброчинний концерт у Принстонi (США) в 1934 роцi, коли йому було 55 рокiв. Вiн виконував на скрипцi твори Моцарта. Зiбранi кошти були спрямованi вченим i дiячам культури, котрi емiгрували з нацистськоi Нiмеччини.

3

Евклiд – давньогрецький математик. Про його життя вiдомо дуже мало. Вважаеться, що Евклiд народився близько 325 року до нашоi ери. У зрiлому вiцi вчений жив в Александрii (мiсто в Єгиптi). Все свое життя присвятив математицi. У працi «Начала» вiн не лишень описав власнi вiдкриття, а й звiв воедино математичнi досягнення своiх попередникiв. Аксiоми i теореми з «Начал» досi вивчають у школах на уроках геометрii. Наприклад, теорему Пiфагора.

4

Швейцарська вища технiчна школа Цюрiха була заснована у 1855 роцi. Цюрiхський полiтехнiкум вважаеться найпрестижнiшим вишем Швейцарii.

5

Джеймс Клерк Максвел – видатний шотландський учений (1831–1879), який створив теорiю електромагнiтного поля, розробив теорii свiтла i кольорiв та iн. Автор принципу кольоровоi фотографii.

6

Герман Мiнковський – нiмецький математик (1864–1909). Розробив геометричну теорiю чисел i запропонував геометричну чотиривимiрну модель теорii вiдносностi, яка демонструвала, що час i простiр не iснують окремо один вiд одного. «Вiдтепер час i простiр окремо один вiд одного стають фiкцiею, i тiльки iхне поеднання зберiгае шанс на реальнiсть», – заявив учений.

Текст предоставлен ООО «ИТ».
Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию: Купить