В катакомбах
Леся Украiнка

Леся Украiнка

В КАТАКОМБАХ

В катакомбах

Посвята шановному побратимовi А. Кримському

Катакомби коло Рима. В криптi, слабо освiтленiй олiйними каганчиками i тонкими восковими свiчками, зiбралась громадка християн. Єпископ кiнчае проповiдь слухачам i слухачкам, що стоять побожно, тихо i покiрно.

Єпископ

Прославмо ж, браття, Господа Христа, що посадив на небi поруч себе замученого брата Харiклея.

Хор

На небi слава Господу Христу,

що визволяе вiд земних кайданiв,

з грiховноi темницi нас виводить у царство свiтла вiчного.

Диякон

Амiнь.

Єпископ

Наш брат був на землi рабом поганським,

тепер вiн раб господнiй, бiльш нiчий.

Неофiт-раб

Господнiй раб? Хiба ж i там раби?

А ти ж казав: нема раба, нi пава у Царствi Божому!

Єпископ

Се щира правда:

всi рiвнi перед Богом.

Неофiт-раб

І раби?

Єпископ

Раби Господнi, брате, не забудь.

Сказав Христос: ярмо мое солодке, – тягар мiй легкий. Розумiеш?

Неофiт-раб (пiсля тяжкоi задуми)

Нi!..

Не можу. Не збагну я сього слова.

Християнка-рабиня (в раптовому нестямi пророкуе)

Уже лежить при деревi сокира!..

«Я посiчу його i вергну в пломiнь», – сказав Господь!.. Прийди, прийди, прийди,

Ісусе, Сине Божий! Похилилась твоя пшениця, – жде вона серпа… Ох, доки ж, Господи?.. Рахiль ридае,

нема ii дiток…

(Безладна мова переходить в несамовитий лемент, iншi жiнки й собi починають голосити, дехто з чоловiкiв теж не витримуе.)

Єпископ (владним, дужим голосом)

Геть, сатано!

Твоеi влади тут немае!

(Пiдходить до пророчицi, що б’еться в корчах, i кладе iй на голову руку.)

Сестро,

молитва й вiра хай тебе рятують вiд навождення злого духа.

Жiнка помалу затихае пiд його поглядом i безсило схиляеться на руки до товаришок, що пiддержують ii.

Християнка (одна з тих, що пiддержують пророчицю. Озиваеться несмiлим голосом)

Отче,

ii дитину вчора пан продав якомусь грековi з Коринфа…

Єпископ

Вмовкни!

Великий наш апостол заповiдав:

«А жiнка серед збору хай мовчить».

Пророчицю тим часом виводять. Мовчання.

Неофiт-раб (пiдходить до епископа. Тремтячим вiд збентеження розпачливо-зважливим голосом)

Прости, але я все ж не розумiю,

як може буть якесь ярмо солодким,

а щось важкее легким.

Єпископ

Брате мiй,

коли ти сам по волi шию схилиш в ярмо Христове, солодко се буде твоiй душi; коли ти самохiть на себе хрест вiзьмеш, невже вiн буде важким для тебе?

Неофiт-раб

Але нащо маем ще самохiть у ярма запрягатись та двигати хрести по власнiй волi,

коли вже й так намучила неволя?

Намулили нам ярма та хрести i шию, й душу, аж терпiть несила!

Я не за тим прийшов до вас у церкву,

щоб ярем та хрестiв нових шукати.

Нi, я прийшов сюди шукати волi,

бо сказано ж: нi пана, нi раба.

Єпископ

І сюю волю матимеш ти, брате,

як тiльки станеш пiд ярмо Христове.

Раби господнi рiвнi мiж собою.

Ти пiд ярмом шлях свiтовий пройдеш i в Царство Боже ввiйдеш, тее царство,

де вже немае пана, окрiм Бога,

а вiн же нам отець. Твоя гординя була б до сатанинськоi подiбна,

якби ти влади Господа-Отця не хтiв признати над собою.

Неофiт-раб

Отче!

Яка вже там в раба гординя тая!

Нехай i так, нехай отець единий над нами буде, та коли ж настане те Царство Боже? Де його шукати?

Один з братiв казав: воно на небi,

а другий: на землi…

(Дивиться з запитом i палким сподiванням.)

Єпископ

Обидва правi.

Неофiт-раб

Де ж на землi е Царство Боже?

Єпископ

Тут.

Неофiт-раб

У Римi?!

Єпископ

В нашiй церквi.

Неофiт-раб

В катакомбах?

Єпископ

Не говори: «ось тут» чи «там воно». Воно е скрiзь, де Бог е в людських душах.

Неофiт-раб

Коли ж вiн буде в душах всiх людей?

Єпископ

Тодi, коли Христос удруге прийде на землю з неба.

Неофiт-раб (смутно)

Брат один казав,

що лiт аж тисяча минути мусить вiд першого до другого пришестя…

Єпископ

Се ересь, брате, бо нiхто не знае нi дня, нi часу…

Неофiт-раб (впадае йому в рiч i з радiсною надiею)

Значить, Царство Боже настати може в кожен день i час?

Єпископ

Запевне так.

Неофiт-раб замислюеться i знов смутнiе.

Про що гадаеш, брате?

Неофiт-раб

Я думаю… ось ти казав, що тут у нас е Царство Боже… А чому ж у нас тут е патрицii, плебеi,

ну, i раби?

(Оглядае все зiбрання, декотрi спускають очi в землю.)

Християнин-патрицiй (виступае трохи наперед)

Душа твоя, мiй брате,

бентежиться даремне. Я – патрицiй,

а вiн – мiй раб,

(показуе на старого чоловiка)

але се так для свiту,

а перед Богом ми брати обое.

Неофiт-раб (до старого раба)

Ти раб йому про людське око тiльки?

Старий раб

Нi, я служу своему пану вiрно,

не тiльки зо страху, а й по сумлiнню,

як наказав Господь.

Неофiт-раб

Коли ви рiвнi,

то нащо маеш ти йому служити?

Старий раб

То Божа воля, що вродивсь вiн паном,

а я – рабом.

Неофiт-раб

То, значить, в Царствi Божiм

е раб i пан?

Старий раб мовчить.

Патрицiй

Вiн тут менi не раб,

тут я йому готов умити ноги, – ми зажили святого тiла й кровi укупi, при однiм столi.

Неофiт-раб (до старого раба)

І дома так само при однiм столi iсте?

Старий раб

Нi, брате, се б зовсiм не випадало.

Неофiт-раб

Чому?

Старий раб

Бо так не личить… не подоба…

Єпископ (до неофiта-раба)

Не спокушай його. Вiн простий духом,

а Царство Боже для таких найближче.

Хто терпить все в покорi, той щасливий,

тому однаково, чи пан, чи раб вiн буде тут у свiтi.

Неофiт-раб

Нi, мiй, отче,

нi, не однаково…

(З поривом.)

Коли б ти бачив,

як плакала моя дитина вчора, – воно ж покiрне, тихе немовлятко, – до вечора без покорму зоставшись:

на оргii прислужувала жiнка i нiколи було забiгти в хату погодувать дитину. А тепер дитина наша хвора, тiльки жiнка не смiе плакати, бо пан не любить очей заплаканих в рабинь вродливих.

Єпископ

Не треба плакати, хоч би померла дитина ваша, – iй велике щастя на небi приготоване.

Неофiт-раб

А панськiй малiй дитинi менше щастя буде,

коли помре невинним немовлятком?

Єпископ

Конец ознакомительного фрагмента.

Текст предоставлен ООО «ИТ».
Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию: Купить